Телевизия Босна и Херцеговина Македонските радио и телевизия
и филмово студио Виба Филм представят
Югославската народна армия е основана по времето
на Втората световна война от комунистическият лидер Йосип Броз Тито.
И за следващите 50 години, тя е била символ
на единството между етносите в Югославия.
Всеки мъж между 18 и 27 години е трябвало да отслужи
една година сред всички възможни етноси на югославския народ.
Тони Гоянович
Сергей Трифунович Емир Хаджихафизбегович
Верица Недеска Богдан Диклич
в един филм на Райко Гърлич
Наблюдателната кула
Аз съм иначе честно момиче...
Знам, няма защо да го казваш.
Личи ти от километри просто.
Ако се раздрънкаш, ще ти пратя полиция, да знаеш.
Тъй вярно!
Едничка моя, ненагледна...
Обичам те, искам те...
И така на този етап битката приключи
между младостта и армията по задоволяването. Дай една цигара?
Хайде, бе докторе, на тебе не може да се разчита.
Какъв приятел си ти?
Къде ти е момичето? Всичко си е ебало майката.
Къде ти е реда тука? Вместо да я отъркаляш в леглото,
преди проверката, ти за всичко си пилееш времето. На какво прилича това?
Дали, ти докторе, изобщо имаш представа каква е основната цел
на всеки войник в югославската народна армия?
Мирно да преспива с цивилното население.
Охридското езеро 1987г. Югославо - Албанската граница
Не ме задоволява твоята никаква самоотверженост, докторе.
Уж имаш потенциал, но си голяма мърда.
Ето утре ще станеш гинеколог, образован човек,
пичко-техник, ще практикуваш денонощно. Ама нищо,
ще ти разкрачва пред него, ще ти се кокори в кура, а ти - нищо.
Няма да ми се блещи в кура. - Ще се, докторе, вярвай ми.
Аз съм свидетел, имам повече опит от тебе, нещо да я излъжеш, да замажеш.
Да я попиташ за възрастта и, какви книги харесва, има ли брат, сестра.
Знаеш ли коя е моята любима книга? Малкият принц.
Ле ле колко хубаво съм се начукал на уста с този малък принц. Много добра книга.
Ле ле!
На малки меченца... Какво ми мълчиш, бе козел?
Образованият човек не говори за тези неща.
Пажич. - Не е той.
Той е. Заслушай се.
Наистина е той.
Подранил е днес.
Който е последен, ще яде говна!
И ето го Паунович, младата атлетична надежда от Белград,
осъзнал съществената си преднина над легендата от Сплит
Сиришчевич... Паунович е във върховна форма
и сега ще видим как ще спечели първото място.
Но какво става по трасето? Какви ги върши младия Сиришчевич?
Вижда ли това Олимпийският комитет?
Да го еба! Дано се пречука.
След това крайно нечестно изпълнение, което ще се санкционира от МОК,
Сиришчевич е заел незначителна преднина,
но на правдата да се уповаваме.
Пичка му майчина.
Дай? А обувката? - Майната и.
Внимание! Равнение на дясно!
Другарю лейтенант, цялата рота е строена и в готовност.
Паунович, защо не си обут?
За пране са, другарю лейтенант.
Отнесъл си ботушите си на пране?!
Не, другарю лейтенант, от пералнята ми казаха, че не перат ботуши
и се наложи сам да си ги изпера.
Ботушите? - Да, другарю лейтенант.
Със сапун и топла вода, другарю лейтенант.
Ти ебаваш ли се с мене, Паунович? - Не се ебавам, другарю лейтенант.
Ебаваш се, но аз да ти кажа. Може да си изкарал 10 години,
плещейки на някой белградски доктор колко може да си луд, но не и с мен.
Не и с мен. Да го начукам на леля ти в далака.
Задник!
Тъй вярно, другарю лейтенант!
Другарю лейтенант, проверката беше проведена.
Хайде стига си плещил толкова.
Орел едно вика патрул.
Ротният при мен!
Мерси, чакам да чуя за работниците на Тито.
...Слободан Милошевич от Сръбската Комунистическа Партия да навести Косово...
Браво, майсторе.
Знам, че ако мога да живея хиляда години,
целият ми живот, ще бъде като един ден.
Знам, че ако мога да живея хиляда години - Докторе, Пажич те вика.
Сега ще те чука в задника...
Няма, бе, повече му харесва свирката.
Другарю лейтенант, явявам се по заповед.
Искаш ли едно, Сиришчевич? - Не, благодаря ви.
Не бива да сме толкова официални.
Не, не, рано ми е. - Хубаво.
Заключи вратата. - Да заключа вратата?
Ситуацията е много преебана
и в този случай аз трябва да имам човек, на който да вярвам напълно.
Трябва да ми дадеш честна комунистическа дума, че нищо което съм казал тук...
Извинете, но аз не съм член на партията. - Как не си?
Ами не съм. - Защо съм си мислел, че си...
Добре. А ти мислиш ли, че си човек, на когото аз мога да разчитам?
Ами зависи. - От какво да зависи? Или си, или не си?
Ами зависи колко е опасно. Няма да позволя да загинете.
Нищо не е опасно, от тебе се очаква само да си мълчиш.
Умееш ли да мълчиш? - Ами умея.
Хайде сядай тогава тука.
Сега това, което ще видиш, никой никога не го е виждал.
Ясно ли е?
Не се страхувай.
Не разбирам за какво става дума... - Нищо, нищо. Гледай сега тук.
Какво?
Еба ли го, какво е, ти си доктора, ти ми кажи на мене.
Трябва да си измия ръцете. - Майната им на ръцете.
Тук боли ли? - Малко.
Сифилис, другарю лейтенант.
Сифилис?
Наистина ли? - Наистина.
Пичка му майчина.
Дали в последно време, миналите три седмици, да речем...
сте имали контакт с лица, както му казват "редовни сексуални навици"?
Курви! - Повече от една ли е?
Не имам предвид приятелите ми, когато ми се смяха, че съм отишъл с такъв кур.
Кога го забелязахте? - Тази сутрин.
Ходихте ли на лекар вече? - Бях, влязох и излязох.
И? Прегледа ли ви доктора? - Не. Да го еба, страх ме беше.
То не е и само една страх, Сиришчевич. Отивам там в амбулаторната, а те ме питат
"Къде ви е картона?" И като ми каза така, разтресоха ми се краката.
Трябвало в картона да ми стои, че имам сифилис. А аз очаквам преназначение.
Да, но това все пак е медицински картон, не е никакво важно досие.
Остави ти, всичко в крайна сметка отива на едно и също място.
А ти сигурен ли си, че това не е онази нова болест, която я казват по новините?
СПИН? - Да.
Не, не е.
Ти ще ме лекуваш. - Ама...
Колко трябва..? - Ама не става така то...
За сифилиса ли? - Да се махне...
Ами вижте, най-малко три седмици.
Трябва да ме оправиш по-бързо, човече, аз така пред жената не смея да се явя.
Мирно!
Другари войници,
ситуацията с тези наши военни действия, неочаквано се влоши.
Албанците са преместили свои части в нашата част от границата.
Пак ли?! - Извинявай, Паунович, казваш ли нещо?
Нищо, извинявайте, другарю. - Не, кажи го свободно.
Ако е нещо важно, да научим.
Не, другарю, мислех да кажа, че тези албанците, не живеят като нормални хора.
Нещо като да се забавляват, да ходят на кино, да свалят мацки, нещо такова.
Всичкото са им набези по границата.
Извинявайте, другарю лейтенант, но ми писна на кура от тях.
Сядайте.
И на мене би ми харесало, другари войници, да чукам мацки както Паунович,
ама те са там горе залегнали.
Ние сме 24 часа на мушката, чакайки да се случи.
Знаете ли вие, другари войници, че врагът никога не спи?
Е точно заради това и ние няма да се отпускаме.
Докато е такава ситуацията, няма да се напуска наблюдателната кула.
А всички отпуски за края на седмицата се отменят.
Ама другарю лейтенант, аз имам разписана отпуска за днес. Влака ми за Загреб...
Щом до сега не си тръгнал, няма и да отидеш. Сядай долу.
Има ли още въпроси? - Другарю лейтенант, до кога ще е това?
До следваща заповед.
От известната ми информация съдя, че ще продължи най-малко три седмици.
Тихо бе!
Ако така ще ви е по-лесно,
всичко, което важи за вас, важи и за мене.
Наредено ми е да не напускам границата цели 21 дни.
Единствено съм изпратил Сиришчевич да набави необходим санитарен материал.
А ние сега ще се приготвим за пълно бойно действие.
Това е граница. Твърдина, която трябва да строши зъбите на всеки надзърнал враг.
Мирно!
Другарю полковник, всичко е изпълнено.
Спри! Ти, който ми тъпчеш петуниите... Спри!
Аман бре! Майната ти!
Растенията произвеждат кислород.
Ако няма растения, не бихме имали и какво да дишаме!
Когато някой убие растение, това е посегателство върху човека!
Разбра ли!
Ето, съсипано е.
Да те еба в ушите преебани!
Хей, я млъкни малко!
Или поне затвори този прозорец.
Да го еба, нищо няма по новините и това е.
За кого? - За онези албанци, за които висим.
Оставаше и да ги коментират. Може да е такава ситуацията, че и идея да си нямаме.
Ако идея си нямаме, как ти знаеш за тях?
Момчета, моля ви, имайте някаква мярка.
Какво изобщо им обясняваш? - Сега ще им обясня. Хайде изчезвайте.
Може просто да не се коментират тези неща, за да не се въздигне народът.
Глупости. - Да му ебеш майката!
10 месеца се клатим по тоя баир, усрахме го целия, до сега ни един не видяхме.
Да, точно.
Някой от вас изобщо някога виждал ли е шиптар?
Аз! - В един магазин по случайност.
Като не го виждаш, не значи, че го няма. Може някой друг да го види.
Кой ще ми сипе едно? - Е това ми дойде достатъчно!
За 53-ти път от победата над фашизма и за 7-ми път откакто Тито не е сред нас
щафетата на младата смяна пристигна и в Косово, прекосила цяла Югославия.
Пренасяна от ръцете на пионери, работници и селяни, щафетата още веднъж ще изрази
увереността ни да продължим пътя на другаря Тито. Докато накрая не се върне
носена на ръце в ярославският стадион на народната армия...
Вземайте оръжието и марш навън!
И кой ви е казал да си сваляте каските?
Какъв хитрец си само!
Шибни му един Екстенцилин веднъж и ти дреме на патката.
Но да го еба, нямам го.
Имам само Пеницилин, но ми е малко.
А този твоят... ебач какъв е. - Гадняр е.
Какво се вълнуваш тогава? - Ебал съм го.
От страх от жена му, сега три седмици не смее да се прибере вкъщи.
Екстра сме. Докато да му излекуваме кура, ще се навоюваме с Албания.
Кого търсите? - Лейтенант Пажич ме изпрати!
Хайде влизайте.
Лейтенант Пажич? - Да.
Изпрати ме да ви кажа...
Какво иска лейтенант Пажич? - Ами имаме проблеми на границата.
Поръча да ви кажа, че известно време, няма да се прибира вкъщи.
Проблеми на границата ли? - Да, движение на албанците.
Местят си частите около границата и никой от нас не смее да напуска поста.
А как вие го напуснахте? - Ами тайно.
Лейтенант Пажич ме освободи тайно, за да му предам известието.
А защо лейтенант Пажич тайно не дойде сам?
Добре.
Дали имате пет минути, да ми помогнете малко?
От къде сте? - От Сплит.
Хайде бе?! Точно от Сплит ли? - Точно от Сплит.
На морето?
И се къпете в него? - Ами през лятото е нещо много обичайно.
И пеете? - Моля?
Вие далматинците (хърватите), само се къпете, пеете и не ви дреме.
Когато Надалина гази в морето, то сякаш пее
Хубаво пеете. - Някога пеех.
Какво сте учила? - Социална дейност.
Останаха ми още два изпита от първата година.
А вие? Учите ли нещо? - Завърших медицина.
Доктор, а?
Доктор, а? Да знаете, как бих искала и аз да съм завършила образованието си...
Седнете.
Още не е късно. - Не е до късно, а най-вече къде.
Тука ли? Къде има омъжена жена, без задължения.
Далматинецо, имаш ли си приятелка? - Не за момента, нямам.
Предишната сериозна ли беше?
Ами почти три години.
И какво стана? - Ами нищо, няма значение.
Зарязала те е. Казала е, че ще те чака, а не те е изчакала.
Липсва ли ти?
Много неща ми липсват.
И на мен така...
Къде сте, бе юнаци?
Мамка им поганска...
Какви ги върши пръча?
Откачена работа, щафетата и през нощта я мъкнат напред назад. Къде ли ще нощуват?
При кмета на общината, ще ги посрещне, целуне в челата
ще угаси лампата и щафетата на младата смяна ще заспи уморена.
И какво ще сънува? - Самият другар Тито.
Продължаваме програмата с един репортаж от село. Нашият репортер е там,
за да интервюира 68 годишния Фадил Йоргич, който е пенсиониран обущар
Кой иска допълнително? - Аз!
Хвърли горчицата? - Хайде малко по-тихо?
Босна и Херцеговина, който реши отново тази година да отиде пеша до
Белград и там на 25-ти май да се поклони за трагичната загуба
и никога не прежален другар Тито
Другарю Фадил, какво трябва да притежава човек за едно такова уморително начинание:
здрава вяра в братството и единството;
отлично да следва идеите на социалистическата революция;
безсмъртното дело, което другарят Тито ни завеща?
Другарю Фадил, кое е най-важното?
Обувките.
Надалина, Надалина, моя ли си, Надалина...
Стой! Кой е там?
Синиша е, стига си ми светил в очите. - Изпълнявам си нарежданията.
Грозденович? Какво ти е пораснало? - Къде беше ти, човек?
Какво ви става на всички с тези фенери?! - Чуваш ли какво те питам?
Какво ме питаш? - Ти къде беше?
Трябваше да отида по работа в града. - Донесе ли онези санитарни материали?
Какво те боли кура за това? - Човече, фрашкано е с албанци,
а ти се подиграваш...
Донесе ли го? - Донесох го.
Следващите три седмици, всеки ден трябва да намирате малко време за нас двамата.
Трябва да приемете 21 инжекции.
Колко? - 21.
Как 21 инжекции, като каза три инжекции за три седмици?
Знам, че казах, ама съм сбъркал, само това можах да набавя.
Какво е това? - Пеницилин.
Тук няма достатъчно, но по-късно ще намеря повече.
Значи... Хайде легнете и си свалете гащите.
Само да знаете, че алкохол и Пеницилин не се употребяват едновременно.
Ти само си върши работата.
Първо се отпуснете. Отпуснете се хайде, стига сте се стягали...
Какво е толкова смешно, майка му стара. - Нищо, другарю лейтенант.
Да те еба и у доктора...
Кой ти даде диплома на тебе...
Ето, готови сме.
Сокол две вика орел едно. Сокол две вика орел едно, приемам.
Орел едно слуша, докладвайте - На граничен Ф7 няма никакви артилеристи.
Орел едно, прието, край. - Сокол две, прието.
Люба за малко да се насере, когато вчера Пажич забрани отпуските.
Защо какво ти каза че ще направи?
Нищо не ми каза. - Тогава как го разбра?
Ами просто знам - Шиптари...
Да му го начукам, как ме изплаши.
Ей, шибани албанци...
...докато не дойдем ние.
Докторе?
Какво става? - Не свещеният брат-афганистанец.
Задници. - Какво дърпате вие?
Хашиш, искаш ли малко? - Да, дай...
Да го еба, започнат ли да ми пищят ушите и всичко отива на майка си в пичката.
Дърпай.
Дали да не му дам малко и на него?
Докторе? - А, недей, да го еба.
Все някой трябва да пази Югославия.
Докторе...
Пазете другарството и единството
като зеницата на окото ви - Йосип Броз Тито
Хей, лебед, ела да видиш тука.
Кърти, човече.
Нямах "Л" и счупих едно "Т" от Тито.
Счупил си от "Тито"? - Ами малко.
Не си личи много. - Ами майната му, не трябва и да се вижда.
Войната всеки момент ще започне, а вие се ебавате.
Хайде бягай от тука - Марш.
Електрически оргазъм. - Да го еба, аз съм готов.
Пажич.
Скрий хашиша. - Разбира му главата дали е хашиш.
Какво е това, Паунович?
Това... Мислех си, другарю лейтенант малко да разведря родните простори,
заобикалящата ни среда, така да се каже. Малко модерен поглед да вложим...
актуално така да бъде малко повече... - Електрически оргазъм?
Да, това е една много здрава група от Белград, много е добра.
Даже доктора може да ви го потвърди.
Ама кого ебаваш ти, пичка ти майчина?!
Електрически оргазъм...
Електрически оргазъм.
Наду ми се вече кура от твоите простотии, Паунович!
Мислиш само на дребно кого да преебеш, ама не е...
Е не е толкова дребно, че да бъде за тебе страх и ужас!
За това се глава губи. Връщай думите, да ти го начукам в кръвта.
Донесете му чук.
Другарю лейтенант, позволете да сляза?
Слез, слез.
Другарю лейтенант, позволете да говоря.
Какво има? - Другарю лейтенант, бих искал да отида
на панихида, да се поклоня на Тито на святото дело.
Така ли? И аз бих искал да чукам Весна Змиянац, ама не става.
Какво има! Да няма тука мечка, затваряйте прозореца там!
Другарю лейтенант, мисля, че не ме разбрахте добре.
Бих искал да се включа в похода и да отида пеша до Белград към неговият гроб.
Хайде пак започваш.
Другарю лейтенант, трябва ли да разбирам това като ваш отказ да ме пуснете мен,
като войник на югославската народна армия,
да отида в Белград при великият вожд и да му кажа едно голямо благодаря,
за всичко, което е направил за братството и единството на нашият велик
народ и народолюбие и нашето велико социалистическо общество.
Какви ги плещиш ти, идиоте? Какви ги плещиш!
Другарю лейтенант, аз бих искал да се присъединя към похода
към гроба на другаря Тито в Белград.
И да му кажа едно голямо благодаря, за всичко което е направил за нашите
братство и единство на народа... и нашето социалистическо общество.
Съвсем?
Съвсем.
Ебаваш ме?!
Хайде признай си, че ме ебаваш?
Недей с това да се майтапиш, Паунович.
Другарю лейтенант?
Позволете да се оттегля.
Знае той колко е деликатна темата. Майка му дееба.
Кой може да забрани на войник да отиде на гроба на Тито?
Другарю лейтенант, позволете да говоря. - Какво искаш, бе говно?
Само исках да... - Утре ела, ясно ли ти е!
Ясно.
Какво се смееш, пичка ти майчина? - Нищо, другарю...
Аз не съм тук, мене ме няма
Аз само искам да съм някъде
Къде е хашиша?
Изпуши ли го? И затова ли беше това изпълнение?
И? Добре ли се усети, а?
О, приятелю мой
Хей, хора, няма ме.
Все сънувам как се качвам на стар кораб
с пълен трюм, натъпкан със сол
И нося една рана от никога не прежалена любов
Свивам си цигара и паля, само да повярвам, че съм Шейн
Че съм Шейн
Живота на границата е опасен и твърд
Чувал съм приказки, че сънят означава смърт
Мирно!
Равнение към флага!
...ето защо днес е седмата годишнина от смъртта покрусила цяла Югославия,
със смирение и с минута мълчание,
ще отдадем почест на любимият ни вожд Тито.
Благодаря.
Другарко, имате ли нужда от помощ?
За мен ли е? Я виж, колко си изтънчен.
Далматинецо, албанците нападнаха ли ни?
Не, не са още. - Ох, вече мога да дишам спокойно.
Пак ли си на някоя тайна мисия? - Ако бях, нямаше да мога да си призная.
Разбрах. Ако някой ме попита, аз не съм те виждала изобщо.
Да, така мисля, че е най-добре.
Всичките ли далматинци сте такива? - Какви?
Такива грижовни към всяко нещо. - Защо това някаква прилика ли е?
А на тебе какво ти изглежда? - Знаеш какво...
Какво? - Да е някаква лика-прилика.
На какво да е лика-прилика? - Към тебе и мене...
Хайде бе...
Е да знаеш, няма да е лика-прилика.
Даже не знам как се казваш. - Ами Синиша!
Ами Синиша, приятно ми е, аз съм Мирияна.
Ще умра, ако не те целуна.
Недей да си играеш с мен.
Хей, момчета, как мислите, какво ли би било ако ние дойдем на власт?
Ние? Кои сме тези ние? - Ние, войската.
Коя войска?
Ами виж всичко се разпада криза във всичко, инфлация,
размирици в Косово, словенците... държавата ще ни се разпадне.
Струва ми се, че няма да е лошо, ако ние войската сложим малко ред.
Докторе, хайде малко отиди при лейтенанта.
Ела малко тука. Ела малко нещо да ти покажа.
Погледни всичко това.
Изглежда, че цялата наша земя така изглежда.
За какво си миеш ръцете? Пажич го вика, а той си мие ръцете!
Владика, това се нарича хигиена
Има хора, които си мият ръцете, а други само по няколко пъти в годината.
Хей, далматинецо, мислиш ли, че албанците дълго ще ни го начукват?
Защо мене ме питаш? - Ами ти си редовно при Пажич...
За какво говорите толкова, ако не е за албанците?
Какво ти пука, бе човек? - Пука ми на кура за какво говорите...
Само искам да знам кога ще си отида вкъщи, да го еба!
Е аз какво общо имам с това?
Не се прави. Ближеш му топките.
Само тебе те пуска навън.
Полека... - Какво иска този хуй сплескан?
Пичка му майчина.
Онзи твоя откачения приятел и писмо е написал.
Той е от Белград, нали?
Как мислиш, готов е на всичко, само и само да си отиде вкъщи?
Кой, Люба ли? Не ми се вярва.
Мисля, че ако беше от страх, щеше да измисли нещо по-сериозно.
Тука си прав. - Колко километра е до там?
До Белград ли? 500-600 километра е някъде.
Не е толкова зле, смятал съм го.
Ако всеки ден минава по 30 километра, до 25 май ще стигне там, даже и по-рано.
Но не е това искрена идея, ми се струва. - А, че ви ебава ли?
Ами да. Вече информирах и командването.
Вече всичко е и на хартия
вече няма ебавки
казаха от долу, че ще уведомят полковника.
Пичка му майчина, където ще да иде!
Получих известие, че заплатата ми е пристигнала, иди в касата на армията
и я вземи. Ама да не ходиш по кафенета. Взимай парите и право при жена ми.
Нямате грижа, другарю лейтенант.
Само още нещо... Дали има вероятност, когато сте го прихванал това...
Да сте имали отношения със съпругата си?
Искам да кажа, че това трябва да се знае, не е до майтапи.
Но ако сте имали отношения... - Казвам ти, че не съм!
И какво те интересува тебе за отношенията между мене и жена ми?
Сега ме пита и повече не повтаряй!
Като се връщаш, донеси и една бутилка. - Коняк ли?
Майка ти стара... - Боли ли?
Боли, майната ти... Изобщо някога поставял ли си инжекции ти, идиоте такъв?
Ами не точно. - Вижда се...
Такъв ми е хуявият късмет, да дойде на мене новобранец-доктор да се учи.
Да го еба и живота...
Разбираш ли ти, Сиришчевич, какво са това овцете?
Хуя ми, нищо не разбираш!
Право да ти кажа, аз отидох във военната академия в Белград,
само и само да избягам от каракачаните и да не гледам овце.
Спомням си един мой сън от първата година на академията.
Звучи смешно...
аз спя в стаята, а...
дежурния офицер ми вика от далече: "Пажич, имаш посетители!"
Аз се оправям, тичам към входа, а там...
Цялото ми стадо чака. 300 овце са ми дошли на посещение.
Е не е ли глупаво...
Бягаш от планината, а армията те запраща пак горе в планината.
И кое е първото, което чуваш, като дойдеш на работа?
Сипи!
Трябва нещо да изядете. - Сипи, като ти казвам!
Дано само да получа преназначението.
Жена ми страда тука. Ти си се запознал с моята Микица.
Тя колко се е напатила...
Баща и починал и ги оставил четири без пукната пара, а тя и най-голямата.
Кой сега...
Дръж малко...
Ало? - Пажич, ти ли си изпратил това писмо?
Да, заповядайте другарю полковник? - Ти ли си...
Да, аз го изпратих. - Какъв е този Паунович?
Ами той сам се предложи. Иска сам да отиде.
Какъв примерен войник! - Не е точно примерен войник ами..
Работник ли е? - Не, не е работник.
Студент ли е? - Не е и студент.
Изпрати ми го в сряда. - Моля? Разбирам, другарю полковник!
Ще направи обръщение по телевизията. - Ама няма проблеми, значи...
Аз ще го освободя от всички задачи и в сряда ще ви го изпратя.
Точно така. - Всичко ще бъде изпълнено, др. полковник!
Изпълнявай! - Тъй вярно...
Казах ли ти, че ще се усерат нещата? - Какво стана?
Знаеш ли кой беше? Така нареченият Звездната Орхидея.
Точно полковника, комендант на гарнизона,
вече се е обадил на телевизията заради Паунович.
Той би си дал и задника, само и само да излезе на телевизията.
Боли ме кура. Аз никъде не съм сбъркал, ти си ми свидетел.
Вятър духа, мой докторе
Слушай, тази твоя белградска ебавка ще ти излезе скъпо, да знаеш.
Бях в канцеларията му, когато Звездната Орхидея се обади
Ще те снимат по телевизията заради твоето "позволете да говоря".
Ти си му станал много скъп приятел, докторе?
Направо...
Мирно!
Какво става? Слушате музика ли? Дай ми радиото.
Недейте, моля ви... - Дай ми радиото!
Какво ме молиш?
Ефрейтор, до 10 минути всички радия да са при мен.
Тъй вярно, другарю лейтенант!
Няма да ме правите на будала,
ще обърна стаята нагоре с краката,
при когото намеря радио, ще сере кости цял месец.
Колко пъти трябва да ви казвам, че тук се готвим за война?
Колко? Техните радари слушат всичко, което ние говорим,
всичко, което правим! По сигнала от това говно, те могат да разберат какво правим.
Заради тази глупост искате някой главата си да изгуби!
Ебал съм ви майките! Да ви еба майките!
На тебе да ти еба майката... - Тихо, тихо...
Преназначение ли? - За постоянно.
Честито.
Донесох заплатата на лейтенанта.
Донесох... заплатата на лейтенанта.
Чухте и от първият път като го каза.
Полека, полека... внимателно... давай...
А ти май си най-изпълнителния към този твой лейтенант, когато те изпрати за нещо.
Трябва да си най-примерният войник.
Е не съм точно. - Не си примерен?
Тогава трябва да си лош.
Някакво зло ли си, а?
Далматинецо?
Прощавай.
Какво бебе си.
...в Берлин, американският президент Роналд Рейгън се срещна
с руския лидер Михаил Горбачов и го покани да се присъедини към
падането на берлинската стена.
Представи си как двама шиптари тичат към тебе с щиковете си.
Какво ще направиш, ако пушката ти е празна, нямаш време да я напълниш,
трябва бързо да измислиш начин. Какво ще направиш?
Ще им еба майките... - Не, не! Хайде отново...
Владика? С това ги утрепай.
Е сега пичка ти майчина. На майка ти в...
Ей, Грозденович, ако се покажат от някъде албанци,
ти пръв ще се насереш. - Е това ще го видим как ще стане!
Ние тука се подготвяме за личен двубой с тях,
а вие ако нямате какво да правите, можете малко укрепления да...
О, запушен карбуратор! Честито.
Много мислих за теб.
И аз си мислих за теб.
За какво си мислеше? За това как ще ме свалиш ли?
Хайде признай си, няма нищо страшно.
Не знам кой на кого се нахвърля сега.
Ако за нападение говорим, аз още даже не съм започнала.
Ще ме предупредиш ли когато започнеш? - Да.
Хайде с мен... - Не искам...
Хайде започвай... - Не искам...
Хайде с мен...
Колко е глупаво да си жена.
Знаеш ли, че всичко води до тази проклета сватба.
Едва си проходила и вече започват да събират чеиза ти.
Чаршафи, кърпи...
Когато отидох да уча в Белград, майка ми изобщо не ме питаше как се уча
или дали си вземам изпитите. А само "Как е Сафет?";
"Кога ще се съберете?"
и "Ти, дете, мислиш ли да се омъжваш?"
И после се жените.
Най-хубавата сватба...
Майка ми плаче. "Какво има да плаче" си мисля аз.
Ако знаех, че 5 години ще живея на тази проклета албанска граница,
бих плакала.
Всичко ще потръгне.
Няма. Нищо няма да потръгне.
Далматинецо, знаеш ли че аз никога не съм виждала море, а?
Искаш ли да ми покажеш море, а?
Искам.
Наистина ли искаш? - Искам, искам.
Ей, приятелю, аз на тебе нищо не ти разбирам.
Какво не разбра?
Казах ти, казах ти... слушай... да купиш сапун за ръце...
Орел едно вика сокол три, приемам.
Нищо не ти чувам.
Е, сега и нищо не ти разбирам, къде си се заврял... говори по-ясно.
Влизай, Сиришчевич...
Знаете ли другарю лейтенант, аз познавам един който наистина е добър в майтапите.
Кажи, какво говори той? - Не знам, да го еба...
Не се сещам, бях толкова пиян, че...
Ама ти си наистина луд, Паунович.
Вчера на седмата годишнина от смъртта на Йосип Броз Тито,
Югославия още веднъж застина. Във всички села и градове,
на длъж и нашир, в 15:04 часа се огласи от сирени,
в знак на честването на великия син на нашите народ и народности.
Стига си се клатил, бе!
Будисчак, стига си го барал. - Остави този кур, вземи книга в ръце.
Другари, моля ви... - Ето те и тебе, путко...
Искаме да се подложим малко, а?
Аз, докторе, друго мислих,
че в крайна сметка, аз повече проблеми с войската нямам.
За мене висшестоящият е вече като отец. - Като отец или като бог?
Като отец. - Строг или справедлив?
Е, строг, но и справедлив.
Като отец.
Виж, докторе...
аз ли съм толкова пиян, или ти наистина си чукал?
Е, образованият човек не говори...
Ставайте веднага...
Другари войници, в 23:30ч, малко преди два часа,
албанските части са започнали крайната си офанзива по нашата граница.
16000 шиптари клечат и чакат да ни хванат докато спим.
Но ще ми хванат кура.
Трета армия е в готовност,
но този първи удар, другари войници, трябва да се отблъсне от нас.
В този удар... няма да ви лъжа,
много от нас ще погинат.
Но ние за това сме се подготвили
и това сме и чакали.
Ако някой от вас не е готов да даде живота си за Югославия,
нека веднага да пристъпи, за да го убия лично аз.
Ако искат война - ще я имат!
Тази работа, другари войници,
няма да се реши, докато на тези шиптарски говна
не им ебем майките.
Докторе, признай си, няма да се отървеш
Докато не ги изхвърлим и от цяла Албания, отвъд Адриатическо море
и да ги удавим в него!
Като котки ще ви издавим, един по един
само белите шапчици ще ви...
Ставайте, да ви еба майките!
Ефрейтор! - Заповядайте, другарю лейтенант.
Разкарай ги.
Строй се!
На ляво!
Към поделението, марш!
Какво скачаш? Тихо...
Отечеството те зове. Отиваме на кръчма.
Каква кръчма, бе? Майната ти. На кръчма... ти не си нормален. Идиот.
Пажич ще те убие за това. - Хайде чао.
Малко пихме.
Изпихме всичко, което имаше.
Така би трябвало да има някой, който да ни закара, за да можем ние да си допием,
а ти си, докторе, единствен на който може да се повери такава отговорна задача.
В пиенето не е толкова важно да се знае колко може човек да изпие,
ами най-вече кога трябва да го повърне. Ама много добре.
Служа на народа!
За което имаш награда почивка събота и неделя.
Кажете ми го утре, когато изтрезнеете.
Не може утре. Взимай сега, или няма да получиш нищо.
Е тогава нека е нищо. - Е за това ти казвам евала, майсторе!
Другарю лейтенант, карам.
Извинявай, не знаех.
Сиришчевич, огънче.
Кога най-после ще ми дадеш заплатата?
Др. лейтенант, заплатата, както наредихте я занесох на жена ви.
А, да, прав си.
Да, гинекология, майната му...
При черния жребец
Страшно място! - Какво казваш?
Казвам страшно място.
Питай Паунович утре как ще ме ебава.
Кога утре? - Като отиде при полковника.
Ама то вече е утре. - Да. Дойдохме да се сбогуваме.
Ако тръгне пеша за Белград, никога повече няма да се видим.
Отивай в три пички майчини, та никога да не те видя вече.
Тъй вярно! - Яж лайна!
Ще ме изебава... - А защо сам не го питате?
Ами не смея.
Боя се... - Недейте да се боите...
Кой е това? - Самият Петрович, шеф назначения.
Добре ли се чука тя? - Майната ти.
Защо? Как се чука, кажи ми?
Кой как се чука? - Нищо, гледаме наоколо...
Виж онази там...
Коя? - Тигрицата.
Онази, която някакъв я целува по врата?
Да, същата. От нея съм се заразил.
А онзи, който я целува, ми беше съквартирант в академията.
Е той тогава също ще се зарази.
Ебал съм му майката.
Хайде сега гърмете, пичка ви майчина...
Да ви еба родните майки, да ви еба...
Сега да гърмят... пуснете ме.
Сиришчевич, размислих и ти да отидеш с Паунович.
Къде на похода ли?
Да не би да искате да ходя с него пеша до Дединя?!
Ама каква Дединя? Искам да го изпратиш до гарнизона, да сме сигурни, че е отишъл.
Добре, добре...
Как мислиш ти, дали Паунович мен ще ме ебава?
Мисля, че да. - Наистина ли?
Сто на сто. - Ще ме ебава?
Смятайте, че това е вече направено.
Недей, Паунович, моля те. Почти ми е готово преназначението.
Недей, моля те? - Няма, бога ми, другарю лейтенант.
Сигурен ли си? - Честно... какво ти стана на тебе?
Защо ми казваш, че той ще се ебава с мене?
Ами нещо се майтапех. - Хайде мълчи там.
Да ти кажа сега... като тръгнеш за Белград,
недей да ходиш през цялото време пеша, вземи малко автобус...
Ама това аз не съм ти го казал.
Не знам какво друго да ти кажа, освен лек път,
а това е велика чест.
Мерси, другарю лейтенант.
И моля те, недей... ако има нещо... - Недейте, другарю лейтенант, извинете...
За къде си се запътил ти сега? - Как къде? На гроба на Тито.
Е малко си умствено изостанал... - Какво?
Ако беше от онези, които ги е страх от армията, да бягаш, ама не си от тях.
За какво ти е цялата работа?
А защо образованият човек чука жената на лейтенанта?
Какво мълчиш, бе пичко? Ако искаше да чукаш някоя...
А тебе какво те боли кура аз кого чукам?
Хайде да ме носиш малко?
Ама какво да ти... - Хайде малко да ме поносиш,
нали знаеш как другарите партизани са носели своите ранени другари.
Хайде малко, моля те...
Докторе, как беше онова, което го каза? - Умствено изостанал.
Трябва да го запомня. - Дали помниш миналото...
Ето пристигнахме - Ще ми липсваш, докторе.
Хайде бе, путко...
Нали нищо не си и обещал? - Не.
Това е най-важното, нищо да не обещаваш.
Само и казах, че ще и покажа морето. - Ще и покажеш морето?!
Ти нормален ли си?
Ами нормален съм, защо? Това е едно показване на морето, не е...
Не е ангажимент? Всичко е ангажимент, човече.
Както при всички офицерски жени. - Тя не е както всички.
Не е като всички? - Ами не е както всички.
Паунович, а? - Да, другарю полковник.
За тази работа, Паунович...
пет войника и една камера ще те следват непрекъснато.
А при Печ и Кагуевац, на влизане в Белград и аз ще те проводя.
Сядай.
Браво, Паунович. Браво.
Запали си една. - Не благодаря, не пуша.
Там в другата стая са другарите от новините,
които съм извикал да те снимат
и да направят предаване за тебе, което да бъде светъл пример,
за всички младежи и девойки, за всички наши народи и народности.
Недей да се плашиш, няма да те снимат само тебе,
основно аз ще говоря.
Всичко е договорено вече, само да ти зададат един-два въпроса, разбираш ли?
Разбираш, полковник... - Първо ще те попитат
как ти е хрумнала идеята да отидеш пеша до Дединя. Какво ще им кажеш?
Лейтенант Пажич ме е уговорил.
Не. Чакай малко, не може така.
Така трябва да им отговориш:
Другарят Йосип Броз Тито, на нас всички единствено ни е завещал
усещането ми, като войник на югославската народна армия, мога да сторя...
Другарю полковник, позволете нещо да кажа? - Кажи.
Аз не искам да отида до гроба на Тито.
Какво не искаш?
Аз, другарю полковник, не искам да отида до гроба на Тито.
Другарю полковник, позволете да обясня.
Какво изобщо мислиш, че правиш? - Аз не исках...
На мен... лейтенант Пажич...
ми забрани да отида...
А според мене, другарю полковник...
все ми се струва, че сигурно той ме мрази...
Каза ми... каза ми...
че ще ми изпие кръвта, ако не дойда тук. Така ми каза.
Така ми каза, другарю полковник: "Кръвта ще ти изпия!"
Спри бе! - На майка ме псува, другарю полковник...
Обяви ли ти, че искаш да ходиш пеша до Белград, или не?
В очите ме гледай!
Той те е уговорил, така ли?
Да му го начукам!
А аз... какво можех да направя, другарю полковник?
Да ви еба майките!
Виж, момче... ти сега ще ходиш, разбираш ли?
Никакви ебавки. Отиваш.
Тази нощ не можах да спя.
Станах и се приготвих да пиша писмо на Сафет.
Всичко му написах.
За нас. На четири страници.
И после всичко изпокъсах.
Недей да си играеш с това.
Знаеш ли колко мърсотии може да ми направи горе в поделението?
Бога ми, може и да те убие.
Не се шегувай...
А от кого ти се боиш повече?
От него, или от мене?
Морето наистина ли е толкова солено?
Дай да те любя!
Всичко ще ти дам.
Само бъди добър към мен.
Ще бъдеш ли добър към мене? - Ще съм.
Кажи го, че ще си добър? - Ще бъда добър към тебе.
Другарки и Другари, за съжаление трябва да ви информирам, че войника Паунович,
който утре трябваше да тръгне пеша за Дединя, падна и си счупи левия крак.
Как се случи точно днес?
Офицерът, който трябваше да го освободи от всичките му задължения, не ме послуша.
А това ще го санкционирам много сериозно, това ви го гарантирам.
Но най-много искам да приемете моите извинения.
И аз съжалявам... а войника Паунович най-вече.
Плака като малко дете, на което е забранено да отиде.
Заведи другарите новинари да си наберат гладиоли.
И сервирай по питие, хайде.
Какво си чешеш мадурите, докато аз говоря.
Наздраве!
Измий си ръцете и да ядем.
Иска ми се така да сме винаги.
Ще отида при майка ми, докато не отслужиш.
Там ще те чакам.
Яж лайна, яж лайна... - Недейте, другарю полковник...
Моля ви, недейте... - Гадина мръсна...
долно лайно... какъв войник си ти...
Военна полиция ме вика!
Пажич. - Пажич...
Заповядайте, другарю полковник?
Ебал съм ти майката. - Разбирам, другарю полковник!
Какво разбираш? - Нищо, другарю полковник...
Така е, нищо не разбираш...
Ебал съм ти родната майчица... - Другарю полковник...
Млъквай! Кой ти е давал правото да говориш?
Каква е тази пичка, която си ми пратил?
Ами изпратих го сутринта, другарю полковник.
Ама питам те, говно босненско, каква е тази пичка, която ми реве и припада?!
Която си я изпратил да ме изложи пред журналистите.
Каза ми, че ти си му наредил да иде в Белград,
майка ти мръсна, мене ли реши да ебаваш?
Другарю полковник, не съм аз. Сам се изяви той. Сам той каза
че той иска да отиде пеша. - Не се е сам изявил...
Недей да лъжеш! - Другарю полковник, позволете да...
Не може Пажич. Ама кажи като човек: "Исках да се изебавам с полковника".
Не съм, другарю полковник, имам и свидетел за думите си.
Ти си, Пажич, ти си... Искал си да ме ебаваш и го направи.
Честито да ти е. А аз как ще те изебавам, Пажич,
че като червей ще те стъпча. Овчар мръсен!
Другарю полковник, моля ви... - Млъквай, магаре!
Сега добре ме чуй!
Недей повече да ми изпращаш твои молби за преназначение.
Всяка твоя молба, аз лично ще накъсам и изхвърля на боклука.
Няма да ми пълниш бюрото с глупости!
Разбираш ли, Пажич, ти си мъртъв човек!
Мъртъв и дано вълците те изядат!
Пичко? Тука ли си?
Хайде да те еба и маймуната! - Какво каза?!
Това, което чу. Казвам ти да ебеш маймуни, гаден маймунски...
ето това искам да ти кажа аз...
Целуни ми задника и този на всяко цвете, което си посадил...
Почивай в мир, Пажич.
Илиевски?
Заповядайте, другарю полковник.
Вземи охрана и ми докарай това обрязано лайно.
Разбрано, другарю полковник! - Чакай.
На синджир, като псе. - Слушам, другарю полковник.
Вчера тълпите започнаха да се събират на Косовско Поле.
От 18ч. се готвеха за митинга, който щял да продължи седем часа.
Пред прищинските предградия се събраха някъде около 15000 жители на Косово.
Докато се срещнаха пред общината, за да започнат преговорите.
В дискусията участваха повече от 70 граждани.
...в характера на сърбите и на черногорският народ,
да се стигне до размирици, да се демобилизираме, че не трябва да се борим.
Какво правиш там? - Нищо.
Трябва да тръгвам. - Остани още малко, вали.
Бягаш, а? - Не бягам, а трябва да тръгвам
Сама го знаеш, да го еба.
Нали ти казах, да не си играеш игрички с мене?
Изчакай малко, докато не свърши всичко това.
Службата ми във войската... - Подай ми гащите.
Да стигнем до някакъв нормален живот.
Няма нормален живот, далматинецо.
Има. - Няма.
Всички говорят за нормален живот, а после излиза, че има по-важно и от него.
Обичам те. - Недей да говориш така.
Кой ще му каже? Ти или аз?
Аз ще му кажа.
Но може всичко да стори...
Остани още малко, а?
Синиша... Моля те, не мога да остана сама!
Всичко ще е наред.
Ще бъде наред...
Нали?
Тази вечер ще му кажа.
Ще го убие...
Работи! Не работи!
Какви, майната ти ги вършиш?
Контакта, другарю командир, не мога да му намеря...
Майната му на този, ще вземем друг автомобил!
Няма друг, другарю, майор Джокович взе другото да отиде на лов.
Майната му! Какво му е? - Не работи!
Работи!
Какви ги забърка, Паунович? - Нищо...
Малко се пошегувах.
Сега си ми ядосан ли? - Не съм.
Хайде...
Какъв си идиот, Сафет. Ти се ебаваш с мене,
а друг ти ебе жената.
Спрете го. Той ще го убие!
Кой ти е позволявал на тебе да споменаваш жена ми?
Мръсен белградски педераст!
Какво става бе, задник?
Къде си, да ти еба майката!
Задник? Къде си бе, задник?
Може ли с вас да пътувам догоре? - Ние сме по задача, другарко.
Трябва... Моля ви? - Мини отзад!
Знаеш ли колко добър беше боя? Аз съм пацифист по убеждение.
Наистина, да го еба, но и ние пацифистите обичаме добите боеве.
Какво стана? - Пажич и Люба се смляха!
Без майтап? - Кълна се! Невероятно беше.
Ето го нашият лейтенант. - Стига бе, пусни ме...
Добре го е нагласил, а? - Не бива нищо да пипаме.
Ако е засегнат гръбначният му стълб, ще стане мазало.
Хайде отиди до горе и донеси нещо твърдо. Врата ли, нещо такова,
за да го занесем на нещо. Отивай. - Добре.
И доведи още хора. - Добре.
И донеси едно одеало, да го обездвижим.
Тръгвайте с мен.
Обадете се на гарнизона, да изпратят една линейка.
Албанци!
- Боли ме кура! Хайде.
Хора, това са те! Албанците ни нападат! Бързо!
Какви албанци? - Албанците ни нападат!
Какви албанци, бе идиот?! Как могат да нападат от тази страна?!
Изгаси го! Виж, че това е сигнал, примигва, за да предупреди всички!
Наблюдавали са ни и са видели, че в заставата е станала неразбория!
Хайде бе, какво стоите тук, човека долу умира!
Курви шиптарски!
...за слава на Югославия...
Спри, бе говедо! Спри!
Какво искаш, бе пичко? Искаш да се биеш ли?
Ние се предаваме!
Какво казваш? - Предаваме се!
Горе ръцете, говеда такива!
Покажете се всички!
Кой стреляше? - Той!
Как той?!
Къде ви е командващият? - Не е тук.
Как не е тук? Къде е? - Там долу, лежи.
Лежи. - Покажи ми?
Недейте да го местите. - Мълчи и да не си мръднал!
Докторе?
Албания никога не нападна Югославия.
Югославия се разпадна 4 години по-късно с кървава война.
Субтитри: Tenere